СПАДКУВАННЯ. ОСОБЛИВОСТІ ЗАСТОСУВАННЯ

Загальні положення про спадкування, його види, здійснення та оформлення  визначені  главами 84-90 (статті 1216-1308) Цивільного кодексу України.

Спадкування — це перехід майнових прав та обов'язків померлого громадянина (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Право спадкування тісно пов'язане з правом власності, оскільки спадкування є одним із найпоширеніших засобів набуття права власності і служить охороні цього права.
Фактично спадкування — це правонаступництво, за яким відбувається перехід прав та обов'язків від особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), визначених або самим спадкодавцем за життя, або які стали спадкоємцями за законом.
Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин.
До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місце відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна — місцезнаходження основної частини рухомого майна.
Якщо до спадкової маси (спадщини) входить земельна ділянка, яка належала спадкодавцю на праві власності або користування, то відповідно до статті 1225 Цивільного кодексу право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.
До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.
Цивільним кодексом встановлено коло осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині (ст.1241). Зокрема, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).
Згідно із статтею1245 Цивільного кодексу якщо заповітом не охоплено все майно, яка належало спадкодавцю на праві власності, то таке майно спадкується не за заповітом, а за законом на загальних підставах.
Крім того, заповітом може бути встановлений сервітут щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів або об'єктів нерухомості. Зокрема, може бути встановлено право сусіда на прохід (проїзд) через земельну ділянку, або користування водним об'єктом, який знаходиться на земельній ділянці щодо якої складається заповіт тощо (ст.1246).

Здійснення права на спадкування.

Цивільним кодексом України, зокрема статтею 1268, встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців він не заявив про відмову від неї.
Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються таким, що прийняли спадщину, крім випадків, відмови таких осіб від спадщини за згодою піклувальника і органу опіки та піклування.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Якщо спадкоємець, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем та бажає прийняти спадщину, він має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Однак, при виникненні бажання відмовитися від спадщини, така особа може це зробити в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини шляхом відкликання заяви.
Заява про прийняття спадщини як і її відкликання подається нотаріусу спадкоємцем особисто.
Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника, а заяву від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун.
Спадкоємець, кий прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно ( ст.1297).
Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.
Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Начальник управління						Е.В.Пижик