Визначення місця проживання малолітньої дитини
   	Жити разом - право і потреба матері, батька та дитини. Мати і батько мають рівні права та обов’язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони (чи перебували раніше) у шлюбі та чи проживають разом з дитиною. Діти мають рівні права та обов’язки щодо батьків, незалежно від того, чи були їхні батьки у шлюбі між собою. Для забезпечення належного виховання дитина повинна проживати зі своїми батьками, або хоча б з одним із них. Але в житті існують різноманітні ситуації,які стають цьому на заваді. Адже, коли батьки в результаті розірвання шлюбу не проживають разом, то постає питання, з ким із батьків повинна проживати дитина? Чинні правові норми надають батькам за власною згодою вирішувати, з ким із них проживатимуть неповнолітні діти (ст.160 СКУ).
    	У частині 1 ст. 161 СК зазначено, що спір про місце проживання малолітньої дитини може вирішуватися судом, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо цього. Отже, судовий розгляд такого спору можливий за трьох умов. Розберемо ці умови більш докладно.
    	Перша - батьки проживають окремо. Якщо ж батьки продовжують проживати в одному помешканні, тобто місце їхнього проживання збігається, звернення до суду є передчасним. Адже для задоволення позову суд має зробити висновок про те, що у новому місці проживання будуть створені для дитини належні житлово-побутові умови.
    	Друга - спір ведеться щодо малолітньої дитини. Важливу роль відіграє й вік дитини, малолітня дитина, як правило, потребує більшої материнської турботи. Передання ж батьку дитини, яка вигодовується грудним молоком, взагалі неможливе. Однак це не означає, що суд зобов'язаний вирішувати спір лише на користь матері. Мати й батько мають рівні права на проживання з дитиною та її виховання.
    	Третя - дотримання особливої досудової процедури розгляду такого спору, якою має бути спроба досягти домовленості між батьками.
   	 Виходячи з практики розгляду судових спорів між батьками дитини, до обставин, що  мають істотне значення, відносять і умови, які кожен із батьків може створити для виховання й розвитку . При цьому рівень доходів не є визначальним, адже дитина має право на одержання утримання від другого з батьків. Більше значення має кількість часу, який кожен із батьків може приділити дитині, що найчастіше залежить від їх професії, місця й режиму роботи,чи іншої діяльності ,якою вони займаються. Не останню роль відіграють й житлові умови, наприклад, можливість виділення дитині окремої кімнати для занять,власної кімнати, яку вона ні з ким не буде ділити.
    	Судова практика частіше визначає місце проживання малолітньої дитини за місцем проживання матері. Це відповідає принципу 6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 року: малолітня дитина не повинна крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. Хоча в судовій практиці відомі випадки залишення дитини з батьком, якщо її мати своєю поведінкою створює загрозу для нормального психічного розвитку дитини, беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я. Іноді відповідач - матір неповнолітньої особи навіть не заперечує проти задоволення даного позову.
Головний спеціаліст 
Воловецького РУЮ                                                                                                    Н. Мадяр