ХТО МАЄ ПЕРЕВАЖНЕ ПРАВО НА ЗАЛИШЕННЯ НА РОБОТІ
Відповідно до ст..42 КЗпП України у разі скорочення чисельності штату працівників у зв’язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.   Вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років, ч.6 ст.179), одиноких матерів за наявності дитини віком до 14 років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов’язковим працевлаштуванням. Обов’язкове працевлаштування таких жінок провадиться також у випадках їхнього звільнення після закінчення строкового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більш як три місяці з дня закінчення строкового трудового договору.
Пряма заборона на звільнення перелічених працівників упродовж установлених строків означає, що вони взагалі не можуть бути кандидатами на звільнення. Вони мають суб’єктивне право залишитися на роботі (крім випадків ліквідації підприємства), і питання про їхнє звільнення, якщо підприємство не ліквідується не може ставитися взагалі.
За рівних умов продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:
-         сімейним – за наявності двох і більше утриманців;
-         особам, у сім’ї яких немає інших працівників із самостійним заробітком;
-         працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на цьому підприємстві (в установі, організації);
-         працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах без відриву від виробництва;
-         учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»);
-         авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;
-         працівникам, які дістали на цьому підприємстві (в установі, організації) трудове каліцтво або професійне захворювання;
-         особам з числа депортованих з України – протягом п’яти років з часу повернення на постійне місце проживання в Україну;
-         працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Головний спеціаліст 
Воловецького РУЮ                                                                 Н. Мадяр