ЗАХИСТ БІЖЕНЦІВ

Біженцем визнається особа, яка знаходиться поза межами рідної країни внаслідок добре обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідування через свою расу, релігію, національність, приналежність до певної соціальної групи або політичні погляди і не може або не бажає скористатися захистом своєї країни...?

Конвенція 1951 року про статус біженців

Як захищають біженців?

Уряди зазвичай гарантують основні права людини та фізичну безпеку їхнім громадянам.  Проте, коли цивільні особи стають біженцями ця мережа безпеки зникає. Головною роллю  ООН в підтриманні міжнародного захисту є забезпечити, щоб держави усвідомлювали  та діяли відповідно до власних зобов'язань захищати біженців та людей, що шукають притулку.  Держави не можуть  ні примусово повертати біженців на територію, де на них чекає небезпека, ні надавати перевагу певній групі біженців.

Якими є зобов'язання біженців?

Біженці повинні поважати закони та правила країни, яка надала їм притулок.

Які права мають біженці?

Біженець має право на безпечний притулок. Однак міжнародний захист включає більше ніж фізичну безпеку. Біженці повинні отримати щонайменше такі ж права та базову допомогу як і інший іноземець, який легально проживає, включаючи свободу думок, пересування та свободу від катувань і принизливого поводження. Економічні та соціальні права однаково застосовуються. Біженці повинні мати доступ до отримання  медичної допомоги, навчання та право на працю.

Хто вирішує хто є біженцем?

Уряди встановлюють процедуру визначення статусу для вирішення легального перебування особи та прав у відповідності до власної правової системи.  ООН може пропонувати поради як частину свого завдання для сприяння розвитку законодавства щодо біженців, захисту біженців та нагляду за виконанням Конвенції про біженців 1951 року. 

Чи є біженцями люди, що втікають від війни чи пов'язаних з війною умов (таких як голод чи міжетнічні сутички)?

Конвенція ООН про статус біженців 1951 року, основний міжнародний інструмент права про біженців, не спрямована саме на вирішення проблем цивільних осіб, котрі втікають від конфлікту, хоча останніми роками основні потоки біженців виникали внаслідок громадянських воєн та міжетнічних, міжплемінних та релігійних сутичок.

Хто допомагає внутрішньо переміщеним?

Внутрішньо переміщені люди залишають власні домівки з тих же причин, що й біженці, однак залишаються у межах власної країни і таким чином підпадають під дію законів цієї держави. 

Чи повинен кожен біженець проходити особисто процедуру визначення статусу?

Люди, котрі звертаються по статус біженця, зазвичай повинні особисто довести, що їхні побоювання переслідувань є добре обґрунтованими. Однак під час масових потоків, індивідуальний відбір може бути неможливим. За таких обставин, особливо якщо цивільні особи втікають з однакових причин, може бути доцільним оголосити “групове” визначення статусу біженців, коли кожна особа у групі вважається біженцем за означенням  іншими словами, за відсутності доказів зворотнього.

Як  відрізнити біженців та економічних мігрантів?

Економічні мігранти зазвичай залишають батьківщину добровільно в пошуках кращого життя. Якщо вони забажають повернутися додому, то зможуть скористатися захистом своєї країни. Біженці залишають свою країну через загрозу переслідувань і не можуть безпечно повернутися додому в існуючій ситуації.

Чи можуть уряди депортувати людей, щодо яких доведено, що вони не є біженцями?

Люди, щодо яких визначено за справедливою процедурою, що вони не потребують міжнародного захисту, знаходяться у ситуації, подібній до ситуації нелегальних іноземців, та можуть бути депортовані. Однак  ООН закликає до надання захисту людям, котрі походять з країн, що страждають від збройних конфліктів чи загального насильства. 

Чи може бути біженцем людина, що уникає призову?

Кожна країна має право просити власних громадян брати до рук зброю у часи національних надзвичайних ситуацій. Однак громадяни повинні мати рівне право на відмову через переконання. У випадках, коли можливість відмови через переконання не дотримується, чи коли конфлікт порушує міжнародні норми, людина, що уникає призову і побоюється переслідувань з політичних чи інших причин, може бути придатною для статусу біженця.

Чи може злочинець бути біженцем?

Злочинець, котрий був підданий справедливому суду за порушення звичаєвого права та котрий залишає власну країну аби втекти від вязниці, зазвичай не є біженцем. Однак особа, звинувачена у неполітичних злочинах (як винна, так і ні), котрій також загрожує переслідування з політичних чи інших причин, може бути біженцем. Більш того, люди, засуджені за “злочин” політичної активності, також можуть бути визнані біженцями.

Чи може воєнний злочинець бути біженцем?

Люди, що брали участь у воєнних злочинах та порушеннях міжнародного гуманітарного права та права про права людини, в тому числі у злочині тероризму, спеціально позбавлені захисту, що надається біженцям.

Чи може солдат бути біженцем?

Біженець є цивільною особою. Особа, котра продовжує збройні дії проти її країни походження з країни, що надала їй притулок, не може вважатися біженцем.
Чи можуть вважатися біженцями жінки, котрі стикаються з переслідуваннями через відмову відповідати соціальним обмеженням?

Жінок, як і чоловіків, можуть переслідувати з політичних, етнічних чи релігійних причин. На додаток, та, хто втікає від дискримінації чи суворого переслідування через нездатність відповідати жорстким соціальним приписам, має підстави розглядатися як біженець. Таке переслідування може походити від урядового органу чи, за відсутності відповідного урядового захисту, від недержавних агентів. 

Щоб вважатися біженцем, така дискримінація повинна мати наслідки, що є значним чином згубними. Жінка, котра побоюється нападу через її відмову носити чадру чи інший обмежувальний одяг, чи через її бажання самій обрати собі чоловіка та жити незалежним життям, може бути біженцем.

У 1984 році Європейський парламент визначив, що жінки, що стикаються з жорстоким чи негуманним поводженням через те, що вони нібито порушили соціальні звичаї, повинні вважатися окремою соціальною групою для цілей визначення статусу біженця. Низка країн, в тому числі Сполучені Штати, Канада, Німеччина, Нідерланди, Швейцарія та Велика Британія зараз мають рекомендації стосовно переслідування за ознаками ґендеру.

Що таке тимчасовий захист?

Держави часом пропонують “тимчасовий захист”, коли стикаються з масовим напливом людей. За таких обставин люди можуть бути швидко прийняті безпечними країнами, проте без будь-яких гарантій про постійний притулок.

Отже, “тимчасовий захист” за певних обставин може бути перевагою як урядів, так і шукачів притулку. Але він тільки доповнює, а не замінює ширші заходи захисту, в тому числі офіційний статус біженця, пропоновані Конвенцією 1951 року. 

Тимчасовий захист не може бути продовжений,  після обґрунтованого періоду часу, люди, які цим користаються, мають право просити про надання повного статусу біженця. Тим, яким було відмовлено, однак, повинно бути дозволено залишатись у країні, що надала їм притулок доки буде безпечно повернутись.

 	Чи можуть біженці просити про переселення до конкретної країни?

	За звичайних обставин - ні. Але з метою об'єднання родини, біженці можуть просити про переселення до конкретних країн, де вже мешкають їхні близькі члени сім'ї.

	Які країни встановлюють квоти на переселення?

	З 192 країн-членів ООН, 16 встановили щорічні квоти на переселення, в тому числі Австралія, Велика Британія Канада, Данія, Фінляндія, Ірландія, Нова Зеландія, Нідерланди, Норвегія, Швеція, та Сполучені Штати. Інші країни можуть розглядати подання від  ООН залежно від конкретного випадку, зазвичай з причин возз'єднання родини чи сильних культурних зв'язків.

	Чи існують рекомендації щодо притулку безквиткових пасажирів чи людей, врятованих на морі?

	Капітани кораблів зобов'язані за міжнародним правом рятувати усіх людей, що потрапити у халепу на морі.  Таємні безквиткові пасажири також можуть бути шукачами притулку.

Особи, врятовані на морі, повинні бути висаджені у безпечному місці, зазвичай у найближчому чи наступному порту призначення, куди вони повинні бути допущені принаймні тимчасово. Деякі держави, під прапором яких ходили судна, що рятували людей, часом надавали гарантії переселення для врятованих людей.